Anterior în Haven.
- FBI! Cine ești? - Poliția Haven. Tu cine ești?
- FBI, ești surd? - Wuormos, aceasta este...
- Agent special Audrey Parker. - Au venit rezultatele armei. Aparține lui
Duke Crocker.
- Mi-ai luat hainele. - Ți-am salvat viața.
Trebuie să fii Duke.
- Îmi pare rău. Ești bine? - În regulă. N-am simțit.
- Vorbești serios? Nu simți durerea? - Nu.
Dave Teagues. Fratele meu Vince. Editori la Haven Herald.
De asta am crezut că te recunosc.
- Seamănă cu tine. - Da, știu.
Știi de vacanță pe care nu mi-am luat-o? Am nevoie de câteva săptămâni.
- E ceva ce trebuie să cercetez. - Rămâne.
Poate te poate ajuta cu problemele tale.
Iar am întârziat, Otis.
O să mă întorc mâine să termin chitanțele săptămânii.
- Sună bine... Hanna! - Tată.
Am crezut că ai spus că n-ai să mai lucrezi aici.
Păi, nu lucrez... foarte mult.
Asta-i timpul pe care ar trebui să-l petreci cu Bobby, sau cu activități voluntare.
- Nu-ți risipi timpul în gaura asta de bar. - Ai grijă cum vorbești.
Ascultă, dacă vrei să-ți petreci vremea vânzând otrava rataților, e treaba ta.
Dacă fiică-mea vrea să-și piardă timpul ținându-ți registrele, e treaba mea.
Intră. Îți fac cinste.
La început ți-a plăcut din câte îmi amintesc, da?
Ai grijă, Otis...
Hanna, să mergem!
Haide, scumpule, îmi pare rău...
Ce naib...
Doamne, ce e asta?
Ce dracu?
Sezonul 1, episodul 2
Traducerea: Dorula/SubTeam www.subtitrari-team.ro
Sandviș cu chiftele? Ce?
Mă întreb când au pus astea în meniu...
Bună dimineața și ție, agent Parker.
Trebuie să știu mai multe despre ea.
Sunt bine, mulțumesc, drăguț că întrebi.
N-am știut că mai ești încă în oraș.
Asta-i tot ce primesc? Perierea unui polițist local?
Aș încerca "civil."
Știi ceva? Tu...
Greșeala mea. Lasă-mă să reiau.
Tu erai polițistul local în poza asta, da?
- Ai fi luat o declarație de la femeia asta. - Poate. A trecut mult timp.
- N-ar trebui să fie un dosar cu dovezi? - A fost cu mult timp în urmă.
Ai un oraș amuzant aici.
Aș spune "unic." Ai vreun motiv pentru care ești aici?
Ți-am fost destul de ajutor, recent, un ajutor discret.
Speram la puțin quid pro quo.
- Asta sună ilegal. - Am încercat "civil."
În regulă. Bine. Știi, o să dureze vreo două zile.
- Cât vei sta în oraș? - Asta depinde de tine.
Atunci liniștește-te, distrează-te. Știi ce ar trebui să faci, să te duci să vizitezi
ferma de elani Haven. Nu trebuie ratată.
- Bucură-te de vacanță. - Nu sunt în vacanță.
Atunci privește-o ca pe o ocazie... de a învăța.
Tată.
Mai ești în Haven.
Se pare că-s în vacanță.
De fapt, o caută pe femeia din poză... fără succes.
Ce putem face pentru tine, Nathan?
E ceva ciudat la "Găleata Ruginită." Mă duc acolo.
Pot să-ți țin companie?
- Nu-s mare amatoare de muzeul elanului. - De fapt, e o fermă.
Fermă, galerie, muzeu... Pot veni?
- Păi... - Cred că-i o idee bună.
Nathan poate folosi tot ajutorul pe care-l poate obține.
După tine.
În sfârșit, puțină liniște...
În regulă, deci prima întrebare e:
de ce e o minge gigantică de metal?
Toată lumea știe mingea asta.
A doua întrebare: e o minge de care știe toată lumea?
Da, face parte dintr-o sculptură neobișnuită de pe Green Street.
A fost acolo dintotdeauna.
În fiecare an, absolvenții de liceu încearcă s-o fure,
eșuează, aleg altceva...
- Și eșuează pentru că... - E o minge mare de bronz.
- Cineva o să plătească pentru asta! - Scuzați-mă, dle.
Agent... ofițer Parker, poliția Haven... cam așa ceva.
Ați văzut ceva?
Da, o minge mare de metal mi-a sfărâmat casă.
Era cineva împingând-o, sau a descărcat-o un camion?
- Numai o minge rostogolindu-se la vale. - E vreo persoană
anume pe care ați supărat-o recent?
Ed Driscoll a apărut seara trecută.
Driscoll a fost aici?
Da. Nu e un mare admirator al locului ăsta de când a renunțat la băutură.
- Îl cunoști? - Da, îl știu.
Mai știu că are o casă pe Green Street.
Acolo unde a fost mingea până seara trecută.
- Nu minți, nu-i așa? - Despre ce?
Că m-ai invitat să vin.
E o minge uriașă de metal. Cine i-ar rezista?
Exact.
Nu e nimic complicat în legătură cu mingea.
Învelișul exterior e de bronz, umplut cu 3 tone de nisip.
Și de când zici că e ancorată aici?
Biserica a cumpărat-o în '68, a instalat-o în '69...
Era prea grea pentru a o mai mută.
- Nu e rugină pe lanțurile astea... - Le-am pus abia anul trecut.
Compania de asigurări ne-a pus s-o facem. Le-am spus că mingea nu pleacă nicăieri.
Pariez că ți-ai dori să nu fi spus asta.
Bine, să mergem să-l găsim pe Driscoll.
Nu pare a fi genul de om care s-ar băga într-o bătaie cu barmanii
și apoi să distrugă casa.
Ar trebui să aștepți până deschide gura.
- De ce, îl cunoști bine? - Mai mult decât mi-ar place.
Acest copil aparține Domnului acum.
Amin.
Va merge pe calea Domnului cu noi.
Depinde de fiecare dintre noi să-l ținem pe această cale.
- Aleluia! - Aleluia!
Cea mai bună șansă pe care o are să rămân pe calea Domnului,
e să trăiască printre credincioși
și să se ferească de necazuri și de necredincioși.
Să aud un "Amin!"
Amin!
Haven e un loc bun pentru o familie.
Dar voi și eu știm...
că e plin de necredincioși!
- Să aud un "Amin!" - Amin!
- Ce dracu a fost asta? - Am o problemă mai veche cu reverendul.
Crezi că ai fi putut să-mi spui asta înainte?
- Probabil că ar fi trebuit. - Da. Probabil că ar fi trebuit.
Bine, deci, ce știi despre el?
E un nemernic pompos și egoist
N-a fost niciodată violent, din câte știu, doar furios.
E așa de când i-a murit soția.
În regulă, crezi că poți ține asta pentru tine, cât mergem să vorbim cu reverendul?
Alo?
Ați plecat în grabă.
- Tu trebuie să fii agent Parker. - Ai evidenta mea, reverendule?
- Sunteți aici pentru sculptură. - Vorbește-ne despre Găleata Ruginită.
E o groapă. Dar cineva din oraș, ne-a făcut favoarea și a distrus-o.
Acel "cineva" fiind tu?
Agent Parker...
A avut cineva ocazia
să te întâmpine așa cum trebuie în orașul nostru?
Răspunde la întrebarea lui Nathan.
Nu încurajez violenta de niciun fel.
Dacă voiam să distrug barul ăla,
aș fi folosit sculptură chiar din această biserică?
Atunci de ce ai țipat la barman seara trecută?
La timp... Hanna!
Agent Parker,
aceasta e fiica mea, Hanna, și copilul ei, Bobby.
Bună.
Bobby, ți-am spus, nu aduce bicicleta în biserică.
Îmi pare rău... am uitat.
Hanna, te superi să-i spui agentului Parker...
de ce mi-am exprimat frustrarea în bar, seara trecută?
Păi... aș prefera să nu spun.
Fiica mea mi-a ascuns faptul că lucra acolo.
Și am fost acolo să o aduc înapoi în slujba Domnului,
unde talentele ei pot ajuta mai bine.
Tată, toată lumea te așteaptă la recepție.
Mă cheamă datoria.
Hanna, ai ceva ce ai vrea să ne spui
- de cele întâmplate la Găleata Ruginită? - Nu, scuze...
Abia am început să lucrez acolo, și noi am plecat cu ore înainte să se întâmple.
- Bobby, tu ai auzit ceva? - Nu, domnule.
- Te superi dacă tragi cu urechea? - Sigur, Nathan.
Agent Parker?
Fiica mea face o tocană dinamita de fructe de mare,
în fiecare duminică seara, așa că dacă ești liberă,
ne-ar place să-ți urăm bun venit cum trebuie în orașul nostru.
Mulțumesc. Dar am toată
treaba asta cu mingea metalică gigant de care să mă ocup.
Și nu cred că ne spui tot, de ce ai fost la Găleata Ruginită.
Audrey, nu ești de pe aici.
Ți-am dat prezumția de nevinovăție.
Dar lasă-mă să fac ceva limpede:
Astea-s ultimele întrebări la care voi răspunde despre locul ăsta.
Ce scump...
Ce a fost între tine și fiica lui?
Am invitat-o pe Hanna la banchet fără voia tatălui său.
El a aflat și a spus că ea nu poate să meargă.
Deci din cauza banchetului abia se uită reverendul la tine?
Și pentru că l-am ignorat, am fugit pe culme
- și am urmărit ploaia de meteoriți. - Și?
Și... ploaia de meteoriți e mai frumoasă dezbrăcat.
Nathan Wuornos!
Încă un adolescent încercând să scoată hainele de pe fața ta.
Nu, ideea cu ploaia de meteoriți a fost a mea. Restul, al ei.
Poliesterul nu se compară cu tine.
Alo?
- Nathă... - Parker?
Audrey!
Ce am făcut în concediul meu?
Am fost într-un cocon, ai venit și m-ai scos, n-a fost mare lucru...
- Tot cred că ar trebui să pleci. - Știi ceva? O să trăiesc, bine?
Știu că vei crede că e ridicol, dar când te gândești,
trebuie să fie reverendul. El colecționează fluturi,
și am văzut un fluture chiar înainte de a fi făcută cocon.
- Doamne, nu-mi vine să cred că spun asta. - Nici mie.
Poți nega că se întâmplă lucruri ciudate pe aici,
dar trebuie să-l presăm pe reverend și chiar tare.
Ce o să-i spui?
"M-ai înfășurat într-un cocon. Mărturisește."
Da, s-ar putea să ai o idee.
Trebuie să vorbim cu Hanna fără ca reverendul să fie în jur.
Am sunat deja la biserică, ea e la banca de mâncare.
Zilele ei favorite sunt când taică-său e în altă parte.
Au spus ei asta?
S-ar putea să fi adăugat eu partea asta.
Poftim, Howard.
Bobby, o să iau o pauză, bine?
Știi ceva? O pauză, sună grozav.
Hanna, pot vorbi un minut singură cu tine?
- Păi... - Bobby, hai să facem o plimbare.
Bine.
Mulțumesc.
E grozav că Bobby face voluntariat cu tine, așa.
Ca să-ți spun adevărul, nu va pleca de lângă mine.
Dușul la scoală dimineața, nu-i o slăbiciune, crede-mă.
Deci, tu ești mamă care îl hrănește, da?
Păi, tata l-a adus acum un an.
- Mulțumesc. - Da.
Familia sa a avut un accident de mașină. Bobby a fost singurul supraviețuitor.
Deci... tatăl tău l-a adus aici, dar tu ești cea care-l hrănește?
Tata e bun la gesturi mari.
Treabă de zi cu zi, îl plictisește.
Da. Știi, să ai grijă de un copil...
e... e un lucru uimitor, frumos.
De fapt, știi ceva? Nu credeam că o pot face.
Ce dorește reverendul, aia obține.
Și acum, nu-mi pot imagina viața fără el.
Reverendul nu-i un om comod.
E în regulă.
El e cel ce m-a adus acasă de la spital când mi-au murit părinții.
Și... nu cred că am ieșit din camera mea, o săptămână,
și el n-a încercat să mă forțeze.
Și după un timp, am început să cobor la micul dejun,
și nu mi-a spus o vorbă, m-a dus la școală.
- E grozav așa. - Mereu e grozav așa?
Rămâne între noi, promit.
Are toane.
Și când e ciudat, mă duc în camera mea, dar...
Hanna suporta.
Ea e mai obișnuită cu asta, bănuiesc.
Tatăl tău e temperamental, nu-i așa?
Nu-i plac surprizele, asta-i tot.
E doar... e protector.
De asta nu vrea să muncești?
Știi, știu că e jalnic că nu mă împotrivesc lui.
Mereu îmi promit că o voi face, și apoi nu o fac niciodată.
Dacă mă scuzi, trebuie... să termin asta.
Agent Parker!
- Cum îndrăznești? - Stai, reverendule.
Îmi hărțuiești fata când face lucrarea Domnului!
Îți lovești față, reverendule?
Nu trebuie să mă explic în fața ta.
- Nathan. - Înțeleg...
Ce faceți?
Ultima dată când am văzut un fluture că asta, am sfârșit într-un cocon.
V-ați pierdut amândoi mințile?
Ce se întâmplă? Dumnezeule! Ce se întâmplă?
Ce faci?
Hai, hai, hai!
- Acum crezi că-s nebună? - N-am spus că ești nebună.
Asta nu-i singurul lucru ciudat pe care l-am văzut în Haven, Nathan,
și n-am fost aici decât o săptămână, așa că poți să-mi spui ce se întâmplă?
Orice oraș are un schelet în dulap.
Ăsta-i un dulap tare ciudat. În regulă...
Cel puțin putem fi de acord că ce se întâmplă aici, nu e normal?
- Da. - Și mai putem fi de acord
că oricine e în spatele acestora, nu poate fi reverendul.
Din nefericire.
- Ceea ce înseamnă că e altcineva. - Am spus "din nefericire"?
- Știi ce nu merge pentru mine? - Găleată.
Da. Pentru tine de ce nu merge?
Întrucât reverendul nu mai e suspect,
barul nu are nimic de-a face cu hotelul său biserica.
Ele au un lucru în comun.
- Ce anume? - Hanna Driscoll.
Hanna n-are nimic de-a face cu astea.
Ea a lucrat la Găleata, era acolo când i-am prăjit tatăl,
- și are probleme cu reverendul. - Dar de ce să distrugă Găleata?
Bine. Să-l aducem pe barman aici să vedem ce putem afla.
Bine.
Ce făcea Hanna Driscoll pentru tine?
Ținea registrele, conturile, statele de plată...
Are vreun motiv să nu te placă?
- De ce? Ce v-a spus? - Răspunde la întrebare.
- Voiam s-o concediez. - De ce?
- Bagă mâna în tejghea. - Hanna Driscoll?
I-am spus că mă gândeam s-o las să plece chiar înainte de treaba asta ciudată cu bilă.
Poți să ne lași un moment?
Dacă o concedia, i-ar fi dat motiv să distrugă locul.
- Nu o văd pe Hanna furând. - Nathan, banchetul tău a fost secolul trecut.
Avea un motiv puternic să mă atace.
Aș putea cita dosarul ei de la bancă.
Îmi pare rău, dar da, cred că trebuie să faci asta.
Tocmai am primit vești de la bancă.
Hanna Driscoll nu are cont bancar în Haven.
La naiba, aveam un presentiment bun în legătură cu asta.
Hanna are 57.000 într-un cont din Bangor.
Destul de departe pentru a-i ține secret față de reverend.
- Păi, el ar fi putut trăi fără... - Ar fi putut.
N-am nimic să vă spun, decât, plecați dracului de pe veranda mea.
Asta-i neprietenos, considerând că tocmai ți-am salvat viața.
Îl cauți pe Dumnezeu în fundul sticlei?
Îl iau de unde îl găsesc.
- Suntem aici s-o vedem pe Hanna. - Nu e aici.
Unde e?
- Afară. - Unde?
- Reverende. - Nu-mi spune așa!
Reverend Driscoll, cred că Hanna a fost cea care te-a atacat.
Atunci ești nebună, ofițer Parker, pentru că n-am fost atacat.
Atunci cum i-ai spune?
Știai că Hanna a avut aproape 60.000$ în contul bancar?
A fost concediată că a furat de la Găleata Ruginită. De asta l-a distrus.
Nu e posibil.
Hanna? Ești aici?
Nu e aici.
E la clubul de științe al liceului.
Te compătimesc, Nathan.
Pleci singur, dar crezi că umbra ta e a Domnului.
Dar Domnul te-a alungat, și acum, ești într-adevăr singur.
Poate că sunt singur, poate că voi fi mereu,
dar nu încerc să mă pierd pe fundul unei sticle.
Nathan.
Nathan, să mergem.
Îmi amintesc când eram la clubul de științe.
- Parcă a fost acum 100 de ani. - Pentru că a fost acum 100 de ani.
- Mulțumesc. - Mulțumesc că mă ajuți.
Asta-i... asta-i ce fac prietenii.
Bobby, pari extenuat.
Nu dormi destul. Cât de târziu ai stat să lucrezi la asta?
Mai toată noapte.
Trebuie să-ți întrec scorul.
Ai terminat de aranjat, și am să văd dacă pot mitui un judecător sau doi...
În regulă, îmi place cum gândești.
Mary Lou.
- Hanna, e un loc unde putem vorbi? - Tata e în regulă?
A spus că o să o ia mai ușurel după acest... eveniment.
Trebuie să știm de ce ai 57.000$ în bancă.
Hanna...
Furai de la Găleata Ruginită? De asta l-ai distrus?
- Asta v-a spus Otis? - E adevărat?
Otis a încetat să-și plătească împrumutul de la bancă.
Banca m-a angajat pentru un audit la registrele sale. Sună-i, vor confirma.
Otis e cel care lua spuma.
- Otis fura? - Am câștigat banii ăia.
Cum?
Mi-a luat 7 ani, și banca n-a fost singurul meu client.
Și nu am pus banii în Haven, pentru că tata cunoaște pe toată lumea și...
- ar fi aflat. - Ce ar fi aflat?
Că îl voi părăsi, așa cum a făcut mama.
Mama ta a murit...
A murit la 3 zile după ce a fugit cu diaconul bisericii.
Nu e povestea pe care o spune tată, nu-i așa?
Dacă mă scuzați, am câteva lucruri de făcut înainte să mă întorc să-l ajut pe Bobby.
Are o casetă cu fluturi.
Fluturi?
Bobby!
- Ești aici pentru antrenament? - Nu, am uitat ceva în vestiar.
Dacă te răzgândești, vino afară oricând.
Echipa îți duce dorul.
Voi veni, dle antrenor.
Bobby?
Bobby!
Rahat... Asta va fi nasol.
În regulă...
- Pe bancă! - Da, da.
Alarma de incendiu. Să sperăm că asta ne va scoate repede de aici.
Da.
Ce dracu s-a întâmplat aici?
- E un puști grozav. - Nu e nimic ciudat? N-ați avut probleme?
După cele prin care a trecut Bobby cu părinții săi, e uimitor că n-am avut.
Mai ales de când știu că Bobby se simțea mereu responsabil.
Da? De ce?
Vina supraviețuitorului. E singurul care a scăpat din mașină.
- Ce s-a întâmplat? - Mergând acasă de la cabana familiei,
mașina a pierdut controlul.
- Nu cred că de atunci mai doarme bine. - L-ai văzut plecând?
Dra Driscoll l-a luat acasă după alarma de incendiu. Probabil a trebuit să-l trezească
- Să-l trezească? - Cred că a adormit aici, în vestiar.
Nu e nici prima oară. De la accident.
Bobby? Hanna? E cineva acasă?
Ce dracu s-a întâmplat aici?
S-ar putea să fi dat de fundul sticlei...
Să mergem să vedem dacă Bobby e în camera sa.
Bobby!
Nu cred că s-au întors aici.
Vezi asta?
- Îți amintește ceva? - O anumită minge de metal.
Și astea. Lănțișorul reverendului a fost atras ca un magnet.
Favorita mea. Experiența cu coconul de la hotel.
Și apă și sârmă de pe holul școlii...
Astea-s lucrurile pe care Bobby le vede, înainte de a adormi.
Probabil că merg în felul lor în visele sale.
Bine, când visezi, totul se amesteca și se combină cu temerile tale.
Atacurile au venit din asta, și el crede că venim după el.
Poate să-i stricăm noua sa familie.
Încearcă să stea treaz, nu vrea să viseze.
- Știe că rănește oamenii. - Trebuie să-l găsim înainte de a adormi.
Unde s-ar duce Bobby și Hanna, reverende?
- De ce v-aș spune? - Cu cât îmi spui mai repede,
cu atât am plecat mai repede din casa ta.
Miller's Crust. Părinții lui aveau o cabană acolo.
Tocmai plecaseră de acolo, au fost uciși la Twin Pines.
- Acum plecați dracului de aici! - Mie îmi convine.
Băiatul ăsta...
Nu e unul din oamenii lui Dumnezeu, e unul de-ai tăi, Nathan.
De asta nu te-am lăsat niciodată lângă fiica mea.
Pentru că ai fi ucis-o, așa cum oamenii tăi au ucis-o pe Penny a mea.
Din ce am auzit, plecase de la tine cu 3 zile, înainte de a muri.
- Probabil cele mai bune 3 zile... - În regulă...
Nu acum, Nathan.
Necazurile s-au întors, fie că-ți place sau nu!
Dacă îl găsești pe băiat, nu-l aduce înapoi aici!
Puștiule, de ce nu te întinzi, și o să-ți fac ceva de mâncat? Ceva...
incredibil de nesănătos.
- Ce zici doar de-o cafea? - Nu, când ai început să bei cafea?
- Cu ceva timp în urmă. - Ar trebui să dormi.
- Hanna, poți vorbi despre ceva? - Orice.
Ce a fost chestia aia cu "necazurile"?
- Nu vreau să vorbesc despre asta. - În regulă...
Te simți bine?
Sunt bine.
- Știu, dar trebuie să fi fost dur... - Sunt bine!
Dar, mulțumesc.
Bobby, nu poți crede așa ceva.
Nu vreau să cred, dar când mă trezesc,
lucrurile pe care le-am visat, s-au întâmplat.
Câteodată nu dorm nici eu mult, și când nu o fac,
e o amestecătură cu ceea ce gândesc.
Nu asta mi se întâmplă mie.
Nu... nu, știu că nu.
Spun doar că e mai ușor de rezolvat probleme, când ești odihnit.
Și ești așa de obosit.
Putem fi de acord să nu fim de acord cu asta?
Sigur.
Bună, sunt Hanna. Vă rog lăsați mesajul.
Hanna, sunt ofițer Parker. Vreau să te asiguri că Bobby nu adoarme.
O să-ți explic când ajungem acolo.
Priveliștea de la Twin Pines va apare curând.
Cam în 10 minute.
Nu trebuie s-o spui.
Sunt destul de sigur că asta nu ne va ajuta.
Bobby probabil că visează. Trebuie să-l trezim.
- Serios? - Ce?
De ce accelerezi?
Nu eu! Bobby o face!
Liniștește-te. Bobby! Ai un coșmar.
- Încetinește! - Nu controlez mașina!
Poate că dacă suntem în visul lui, ne poate vedea.
Bine, poate. De ce, la ce te gândești?
- Puștiule! - Cu mine vorbești?
Nu, vorbesc cu Bobby, dragule.
Bobby, sunt mama.
Pariez că ești obosit să ajungi acasă la proiectele tale, da?
Sunt sigură că-s grozave. Stai, trebuie să spun tatălui tău ceva.
Uite, ajungem. Se vede Twin Pines.
- Nu, Bobby! Bobby, te rog! - Nu, oprește-te! Înapoi!
Bobby!
Poate fi altfel de datat asta. Poți schimba lucrurile.
Ne poți salva de data asta, Bobby. Știu că poți.
Știu că poți, Bobby. Am încredere în tine.
Tată! Nu te juca la radio.
- Tată! Nu te juca la radio! - Nathan.
Nu, tată, nu atinge radioul! Fii atent la drum, te rog!
Bine, Bobby. Sunt cu ochii pe drum.
Ai reușit, Bobby.
Ne-ai salvat. Mulțumesc.
Așa. E în regulă, Bobby, sunt aici.
Bobby, nu mai trândăvi, sau nu vom ajunge la cabana până la căderea nopții.
E un copil diferit, Hanna.
- Așa cum ai fost și tu... - Așa cum am fost...
Apreciez ajutorul! Mulțumesc!
I-ai spus lui Bobby de ce nu-l lăsa reverendul să stea la el?
Sincer, nu știu cum să-i spun. Mereu încearcă să-i fie pe plac tații.
De asta a ales fluturii pentru proiectul lui științific.
Îi vei spune când va sosi momentul.
Nathan... îmi pare rău că l-am lăsat pe tata să intervină între noi.
A fost cu mult timp în urmă.
Da, a fost.
Dar câteodată nu mă pot abține să-mi imaginez cum ar fi fost viața mea
dacă îl ignorăm...
și te lăsăm să mă iei de aici.
Ne descurcăm bine aici, fără voi!
Oricum... da, nu mi-am cunoscut părinții.
Te gândești vreodată la ei?
Știi, a fost absolvirea, banchetul,
lucruri din astea, la care ei nu au apărut.
Dar într-un fel, ești mai norocos ca mine.
Pentru că mi-am cunoscut părinții.
Da.
Și pentru că noua ta familie a apărut.
Dr Carr mi-a dat astea pentru tine.
Ce-s astea?
Imipramina. Oprește frica nopții. Ar trebui să ajute.
- Deocamdată. - Acum?
Doctorul spune că s-ar putea să nu meargă la adulți.
Mulțumesc, Audrey.
Ai vorbit cu reverendul?
E ca și cum locuim că străinii în aceeași casă.
- Nici măcar nu se uită la mine. - Îmi pare rău.
L-am văzut la supermarket, și s-a uitat în cealaltă parte. A continuat să meargă.
Dar știi, coșul îi era plin de mâncare congelată...
pentru unul, și m-am gândit că a îmbătrânit, da?
- Da. - Mulțumesc.
Am avut o inundație cam acum 10 ani, așa că lucrurile s-au schimbat în jur.
Așa cum vezi, încă mai e banda acolo. E originală.
- Ce-i asta? O glumă? - Cu siguranță, nu.
Ce e cu fotograful care a făcut poza? Unde-i îngropat puștiul din Colorado?
Sunt încă urme pe care le putem urma.
E un caz foarte vechi, agent Parker.
Ea ar putea fi mama mea.
- Atunci rămâi aici să o găsești? - Ce?
De ce nu vii să lucrezi pentru mine? Ai un talent foarte rar.
Majoritatea oamenilor doar vor să vadă lucrurile
în felul în care vor ei să la vadă, chiar dacă vezi lucrurile așa cum sunt.
Asta-i o însușire pe care o apreciez.
E genul de însușire de care avem nevoie cu disperare aici.
Ai putea de fapt face diferența aici,
și, mai important pentru tine, te-aș putea ajuta
să găsești câteva din răspunsurile pe care le cauți.
Dacă ai de gând să rămâi.
- O să mă gândesc la asta. - Bine.
Tatăl tău tocmai mi-a oferit o slujbă.
- Ce i-ai spus? - I-am spus că mă...
voi gândi.
Ar putea fi o idee bună.
- Serios? - Ce te face să spui asta?
Februarie 1983. Aveam 7 ani.
Mă dădeam cu sania pe dealul de acolo.
M-am lovit de un copac,
dar m-am simțit bine, așa că am fugit din nou pe deal, gata să plec din nou,
și Lisa Botkee s-a uitat la mine, și a vomitat.
Aveam sânge peste tot pe haina, și un os ce-mi ieșea din mână,
și n-am simțit nimic.
Nu a fost singurul lucru ce s-a întâmplat în anul ăla.
Nu-mi amintesc multe, oamenii jelind, copii scoși din școli...
"Necazurile."
Doi ani mai târziu,
m-am făcut bine și n-am mai auzit de ei.
Și ți-e teamă că se întorc?
Nu. S-au întors.
Și mi-e teamă că de data asta, nu vor pleca.
Va trebui să stau pe aici o perioadă și să văd.
- Ești sigură că vrei să faci asta? - Poza crimei cu femeia aia
care cred că ar putea fi mama mea...
A fost făcută cam în vremea în care spui că au început necazurile.
Cred că totul e conectat.
Cred că vom afla.
Vrei să luăm ceva să mâncăm?
Ce zici de niște clătite?
Da, aș putea mânca câteva clătite.
Traducerea: Dorula/SubTeam www.subtitrari-team.ro
Comentarii pe www.tvblog.ro Transcript: www.addic7ed.com